Pokiaľ ide o jej obsah, tak sú to vlastne, alebo mali by to byť také
typicky originálne prejavy kultúry tohto obyvateľstva.
Samozrejme, ja si sám uvedomujem, že aj rómska kultúra
nie je čisto tá pôvodná ktorá bola, pretože
už ani iné kultúry nie sú dnes v tej čisto pôvodnej forme,
v akej svojho času boli na nejakých tých minulých storočiach,
hej, lebo všetko sa mení, rozvíja, obohacuje, kultúra sa, nepozná hranice.
Je to, je to čosi, čo sa navzájom ovplyvňuje a tak, takže, ak zoberieme, čo ja viem, trebárs, ruských Rómov
bol som s nimi na jednom takom veľkom podujatí v Macedónii a večer,
keď už vlastne tie vážne veci už sa neprerokovávali, ale bol taký spoločenský,
tak oni si sadli ku klavíru, dvaja, a ostatní okolo nich, a spievali rómske pesničky, s ruským prízvukom.
Hej? Takže vlastne ten vplyv je, proste, tá majoritná kultúra ovplyvňuje, samozrejme, tie minoritné kultúry
a aj rómska je takto ovplyvňovaná, čo, proste, treba brať normálne.
Na druhej strane, však, táto kultúra si zachovala predsa aj to svoje špecifické,
čo sa týka jej vnímania, prežívania, cítenia.
Myslím si, že je veľmi farebná, pestrá, citovo veľmi, proste, živá.
Rómska pieseň vie rozosmiať, rozveseliť, ale aj rozplakať, áno, aj košele sa trhajú a podobne.
No, a myslím si, že teda tá pôvodnosť, pravda, v istej forme, v tej rómskej kultúre je.
Ale formuje sa aj čosi nové, čo doteraz nebolo, napríklad v hudbe, ale aj v speve.
No, samozrejme, dramatické umenie v našich podmienkach,
pretože čo ja viem, trebárs v Rusku už sa rozvíjalo v 30. rokoch 20. storočia,
pretože tam, vlastne, to divadlo Romen a tak, takže túto kultúru rozvíjali,
ale v našich podmienkach, pravda, neskoršie,
aj keď, samozrejme, aj v tých 20. a 30. rokoch isté prvky existovali, také organizované, mám na mysli.
Pod kultúrou ja rozumiem vlastne všetko to, čo vedia ľudia vytvoriť
svojim umom, svojimi rukami, takže aj duchovná, aj materiálna kultúra.
No a tu, vlastne, v tej duchovnej kultúre, sú veľmi dôležité, napríklad, rómske rozprávky,
ktoré vlastne od malička nasycujú rómske deti,
tak, ako aj ostatné deti, proste, sa vyvíjajú na rozprávkach, áno,
rómske piesne, pravda, aj hudba, no a myslím si, že v súčasnosti už je to, sú to aj moderné súčasti kultúry,
ako som už spomínal, tá literatúra s poéziou, ako je dramatické umenie, nové,
prispôsobovanie sa, proste, moderným odvetviam,
druhom hudby, spevu a podobne, to môžeme vidieť aj v našich podmienkach.
Teda, tento proces existuje.
Ja som mal jedno, jednu možnosť, práve v Macedónii sa stretnúť so skupinou intelektuálov, macedónskych Rómov.
Prejavili taký záujem, zistili, že som zo Slovenska a tak
a musím povedať, že urobili na mňa veľmi dobrý dojem.
Naozaj to boli inteligentní, vzdelaní ľudia, ktorí vlastne k tomu rómstvu mali, vlastne, všetko, čo potrebovali.
Vydávali časopisy, noviny, divadlo sa tam rozvíjalo, takže to bolo úžasné,
a keď prišla Esma Redžepová, no tak to bolo, proste, čosi úžasné, to bolo čosi úžasné.
Takže, chcem tým povedať, že vlastne tá kultúra má svoju silu, má svoj vplyv,
veľmi, veľmi silný vplyv na vedomie ľudí a vlastne vie zjednocovať ľudí.
Nič iné tak nezjednocuje ľudí, ako práve kultúra.
To je znak, podľa ktorého sa sami identifikujeme, áno.
A tak, ako v minulosti sme sa hanbili napríklad za rómsky jazyk, aj rómsku kultúru,
lebo takto nás, vlastne, nám ju hodnotili tí iní,
tak v súčasnosti, naopak, môžeme byť na ňu hrdí.
Mám jednu takú skúsenosť, keď som bol riaditeľom gymnázia v Sabinove, tak
s mojou dcérou sa chcel telefonicky spojiť, ale ako zvyčajne, nepodarilo sa mu to, viceprezident IRU,
a ten žil, teraz si nespomínam na jeho meno, ale on pochádzal z Balkánu, ale žije vo Viedni,
no a rozpráva po anglicky, samozrejme, na rozdiel odo mňa,
ja po anglicky nerozprávam, tak ako sa budeme rozprávať?
Tak po rómsky sme sa rozprávali a na to vošla do riaditeľne jedna moja kolegyňa, aj bývalá študentka,
no a počula, ako sa rozprávam, ale nevedela teraz presne, akým jazykom.
Tak, potom prišla za mnou a sa ma pýta: „Pán riaditeľ, to ste ako rozprávali?“
Tak som je povedal, rómskym jazykom, hovorím, pretože toto, kto mi volal, je Róm
a on po anglicky vie, ja neviem, tak nejako sa musíme dorozumieť
No, takže, si myslím, že aj ten jazyk nás spája, aj tá kultúra nás spája.
Aj keď mnohí hovoria, a to som sa stretol aj tu u nás v Prešove,
u tej skupiny, proste, dobrých Rómov, aj vzdelaných, že mi položili otázku,
čo my máme spoločné s takými Rómami, ako sú v tých osadách, zaostalých, nerozvinutých, všestranne zaostalých?
No tak, reku, čo máme spoločné?
No tak tú biedu nie, tá je ich, hovorím, ale jazyk áno, hovorím, a už toto stačí, aby sme,
možnože sú z iného kmeňa alebo z iného rodu, z iných podmienok, áno,
ale ten jazyk, ten jazyk nás spája.
Pretože vo väčšine je, vlastne, identický, áno.
Tu a tam sú nejaké odlišnosti, ale nie sú podstatné.
Vlastne základom kultúry každého národa je ľudová kultúra.
Tá je prvá a je prirodzená, hej.
Z toho hľadiska, samozrejme, aj v rómskej kultúre je to rovnaké, tá ľudová kultúra je základom
a až keď potom ona je, tak na nej sa môže vytvárať a rozvíjať, proste, ďalej.
A k tej ľudovej patrí aj ľudová rozprávka, aj rómska ľudová rozprávka a tých nie je málo, tých nie je málo.
V rómskych komunitách sa vlastne ústnym podaním zachovali upravovali,
proste, pretože každý rozprávač čosi pridal, čosi ubral, áno.
Ale v každom prípade, teda, tieto rozprávky boli, pravdepodobne aj sú a pokiaľ viem,
tak prvou autorkou, mne známou, bola pani Lacková, ktorá napísala tie rozprávky.
Ona ich napísala po slovensky, ja som ich preložil do rómčiny.
Je pravdou, že nie som tam uvedený ako ten, kto urobil preklad, no ale to už nie je moja chyba, samozrejme.
Hej, ale tie rozprávky proste boli vydané, myslím, že asi päťtisícový náklad bol.
Dostali sa do škôl, používali sa v tých školách a mnohé školy ich ešte stále majú,
hej, aj keď neviem do akej miery ich využívajú.
No, potom pán Berky sa zaoberal, nebohý, tiež týmito rozprávkami, zase v inom dialekte ich napísal.
Takže, no a dneska pracuje myslím Vilo Zeman na rozprávkach, lebo už vlastne sedí doma, ako dôchodca,
takže, aj on sa zaoberá rozprávkami.
Neviem, kto ešte ďalší, ale vydávali sa aj Múdre slová - Goďaver lava.
Teraz najnovšie vyjde od pána Berkyho-Mrenicu,
ja som robil preklad, pretože dcéra ma požiadala, Anina Botošová,
čiže, to sú nie zatiaľ títo známi autorí, ktorí vlastne tie rozprávky napísali,
ale určite sa nájde ešte niekto, kto sa bude tým zaoberať.
Ako môže existovať rómska pieseň bez rómskeho jazyka? To nie je rómska pieseň.
Takže, a to opäť platí všeobecne pre všetky jazyky, tak ako aj, ako môžeme rozvíjať slovenskú kultúru v angličtine?
Veď to je nezmysel!
Takže, aj rómska kultúra, aj tá, proste, aj ten spev, ale aj tá hudba by mala, vlastne, odrážať čosi, čo je rómske.
Aj keď netvrdím, že nemá sa začleniť aj do širsích súvislostí, kultúrnych, áno, alebo tých hudobných,
lebo ani ja nepoznám všetky dimenzie, proste, tejto kultúry, áno, lebo som sa špeciálne nejak tým nezaoberal,
ale myslím si, že teda jazyk tu zohráva podstatnú úlohu.
Veď práve ten jazyk v tej piesni ma oslovuje, aj s tou melódiou, samozrejme, spolu.
Takže, preto sa tie staršie piesne, ktorým rozumieme, áno, sú vnímané ináč, ako tieto.
No, ja som úplne náhodou, som skúšal na internete, a sa mi podarilo objaviť z roku 1936,
v Župčanoch bol súbor, ale nie rómsky, slovenský súbor, chlapský.
A na internete sa uviedlo, že to je ansámbel Felixa Godlu, môjho strýka.
A on tam hral na husle a môj otec na violu.
Iba oni dvaja a ten súbor spieva.
Pre mňa to má obrovskú hodnotu, osobne pre mňa, pretože teda ide o mojich blízkych, hej.
No, ale ktosi vtedy to musel nahrať a dodnes sa to zachovalo.
Ja si myslím, že vo vzťahu Rómov ku nerómom, rómska kultúra je hádam to, čo je najviac prijímané v nerómskom prostredí
a aj akceptované, proste ako kultúra, ktorú, ktorej aj nerómovia v značnej miere rozumejú a proste páči sa im, jednoducho.
Či je to tanec, či je to hudba, proste spev a tak, tak oslovuje to, samozrejme,
tak ako nás a vôbec teda oslovuje maďarská alebo ukrajinská, či rusínska kultúra,
lebo vlastne v tomto prostredí žijeme a vieme proste jej rozumieť,
takže, aj s touto kultúrou je to tak.
No ale, aby to bola ozajstná kultúra, samozrejme, a aby teda predstavovala istú hodnotu.