Tento obrázok je technika uhlíkom.
Pri tejto technike je dosť dôležité si premerať určité veci,
ktoré nesmieme zabudnúť, čo sa týka anatómie.
Je tam taká zákernosť, že, vlastne, človek, ktorý začína kresliť uhlíkom,
musí dávať pozor na to, aby tým uhlíkom veľmi netlačil, lebo tam vzniknú veľmi tmavé škvrny.
A to je technika takým jemnejším spôsobom.
Ale záleží aj od toho, že vlastne čo chce ten človek dosiahnuť tým uhlíkom.
Že či tam chce mať ten silnejší dojem toho obrázku, alebo toho portrétu.
Od toho závisí aj to tlačenie alebo pritlačenie na ten papier.
Uhlík, pri tých tmavších veciach, robí kresbu výraznejšiu v tom,
že je drsnejšia, má to taký temnejší podtón.
Má taký ten silnejší dojem takej utiahnutosti, čo sa týka toho obrazu.
Pri niektorých takých jemnejších skicách, čo sa týka uhlíka, je to také voľnejšie,
ale zároveň musí to byť presnejšie kvôli tomu,
lebo tie omyly vlastne sa dávajú ťažko dole, čiže ťažko sa gumujú a potom ťažko sa prekrývajú.
U tohto obrázku som sa zameral na to, aby to bolo trošku temnejšie,
aby tam ten výraz tej tváre viacej vynikol tým, že tam bude viacej tmavých škvŕn.
Samozrejme, človek musí dávať pozor aj na to svetlo,
že odkiaľ prichádza svetlo, kde sa na tej tvári odráža svetlo.
Taký celistvý dojem toho obrázku, že vlastne kam ho chceme vlastne posunúť, ten obrázok.
Či to budeme ťahať do určitej takej abstraktnosti,
alebo do takých realistickejších vecí.
Ja som sa skôr snažil, aby to bol taký zlatý stred.
Že vlastne ta tvár je, viac menej, taká realistickejšia a pozadie je také abstraktnejšie.
Aby vynikol ten dojem, aby človek vlastne vnímal len tú tvár
a to pozadie len tak, akože, viacmenej tak doplnkovo.
Aby ho viacej zaujal ten pohľad tej tváre, ako pozadie.