Szczurowa Mohyla zavraždených Rómov
Stojím na cintoríne v obci Szczurowa,
pri hrobe zavraždených Rómov.
V júli 1943 Nemci na tento cintorín na furmanských vozoch priviezli
93 Rómov rozličného veku,
boli to dospelí, boli to deti a bábätká
a tu na cintoríne boli zastrelení.
Predtým boli miestni členovia hasičského zboru
Nemcami prinútení, aby tu vykopali veľký hrob
a neskôr tiež, aby tých zavraždených Rómov zakopali.
Rómovia žili v Szczurowej mnoho generácií.
Tvorili malú komunitu, ktorá žila mimo zastavanej časti dediny,
v malej osade.
Vtedy, keď došlo k poprave, ich bolo
približne 100 osôb.
Niekoľkým sa podarilo zachrániť, lebo vtedy neboli doma.
A toto miesto je dôležité, dôležitejšie ako iné, pretože
je to najväčší hromadný hrob,
ktorý skrýva rómske obete na území súčasného Poľska.
Tu bol tiež postavený prvý pomník na svete venovaný rómskym obetiam.
Ten balvan, ktorý tu stojí,
bol ako pomník odhalený spolu s obmurovkou tohto hrobu v roku 1966,
bola to iniciatíva miestnej samosprávy, bývalých účastníkov bojov.
A zaujímavý je aj obsah tohto nápisu,
pretože je tu napísané,
že je to hromadný hrob 93 obyvateľov Szczurowej.
Nie je uvedené, že to boli Rómovia, Cigáni.
Dodnes sa zamýšľam, nakoľko
táto veta vyplývala z faktu takej silnej identifikácie
miestnych ľudí s Cigánmi,
že to skrátka boli naši občania.
Nebolo zdôraznené, že to boli Cigáni,
že by to bol ako niekto, kto je cudzí tejto komunite.
Zachovala sa dokumentácia zo slávnosti odhalenia tohto pomníka.
Vidno, že to bola slávnosť usporiadaná miestnou politickou mocou,
komunistickou mocou,
a preto aj znak kríža,
tak veľmi charakteristický pre poľskú kresťanskú kultúru,
nebol na tomto pomníku vôbec zohľadnený.
Až v roku 1993 bol vztýčený tento kríž
a ďalšia tabuľa, na ktorej sa nachádza nápis,
že na 50. výročie zavraždenia 93 Cigánov – Rómov a teda
bola obetiam daná etnická identita, boli to Rómovia, Cigáni,
ako boli vtedy nazývaní.
A treťou časťou tohto pomníka,
toho hromadného monumentu,
je tá tabuľa, na ktorej sa nachádzajú všetky mená, priezviská a tiež vek
tých, ktorí tu boli zavraždení.
Ako vidno, po prvé je to iba niekoľko priezvisk:
Białonovci, Ciuronovci, Rakoczyovci, Siwakovci,
a teda cigánske rodiny tu boli veľké,
bolo tu len niekoľko priezvisk, niekoľko rodín
a vek tých obetí,
od niekoľkých mesiacov po vyše sedemdesiat rokov.
Týmto spôsobom sa uzatvára história tohto pomníka,
ktorý je niečím mimoriadnym, ak ide o tematiku rómskeho martýrstva.
Prepis: Lucia Němcová Úprava: Zdeněk Kovář, Vojtech Sloboda Preklad: Lucia Němcová