Ja som z obce Soľ, neďaleko Vranova.
Mám manželku, štyri deti.
Teraz máme najmenšiu, štvormesačnú Artušku.
No a pred tým som robil dlhé roky zámočníka.
A k drevu, ako takému, som veľký vzťah nemal lebo stále som robil so železom.
Potom raz, jedného dňa, som sa dostal tu do Spoločenstva apoštola Pavla.
A chodil som tu asi dva roky.
Ešte tu nebola žiadna dielňa, nič.
A tak otec Martin aj duchovný otec nám raz dal takú nádej,
a rozprával nám, že chce vytvoriť chránenú dielňu.
Či by sme boli ochotní pracovať v tej chránenej dielni.
Ja som sa veľmi zamyslel, lebo s drevom som nikdy nerobil.
Ale tým, že som spoznal Boha a veril som tomu,
že hoci ku tomu nemám nejaký vzťah a nikdy som to nerobil,
že Boh mi môže pomôcť aj k tomu druhému remeslu.
A tak som povedal že áno, skúsim to.
Ten prvý rok, keď sme začali robiť, tak som videl, že vo mne niečo je.
Lebo pre mňa nebol problém hneď sa pustiť do niečoho.
Zo začiatku s nami bol ten pán Krajňák,
ktorý bol vedúci dielne.
On nás zaúčal také rezbárske zručnosti.
Ale po čase odišiel a teraz je živnostník.
A zostali sme sami.
A vidím že naozaj, Boh koná v našich životoch, že vieme robiť aj sami.
Že nie je problém vyrobiť hoci čo.
Ja sám som spravil už asi štyri sochy.
Všelijakých veľkostí.
A ide mi to, no.
Jedno viem,
že keď človek vie kresliť, tak je na 90% rezbár.
Lebo to je hlavné.
Lebo má tu predstavu, ako robiť.
To už je jedno, či robí s perom alebo s dlátkom alebo s pílou.
Lebo má tu predstavu.
A ja som v kreslení dobrý, takže som sa chytil.
Hneď tak zo začiatku.
Len s tvárou som mal stále problémy.
Nos som nevedel dobre robiť aj oči.
Ale ten pán Krajňák, ktorý bol s nami,
tak on nás naučil tie detaily robiť.
Oči, nos.
A už potom tvár, postava, to už nie je problém.
Najhoršie je robiť oči a nos.
Lebo ten výzor celej tej sochy, hlavy, robia oči a nos.
Keď nos spravíte zle alebo oči, tak...
Už ta socha nie je taká, ako má byť.
Takéto veci, čo robíme teraz, kresťanské a také, ono teraz ja vidím sám,
lebo chodíme aj predávať na púte alebo keď sú nejaké oslavy
alebo výročia niekde v mestách,
tak málo záujmu je o také kresťanské výrobky.
Ale keď sa spraví dobrá socha alebo niečo do záhradky, tak to ide.
Rád by som sa potom mohol takým smerom viesť,
že by som robil také záhradné veci.
Tak mi väčšinou drevo máme darované.
Keď niekto chce vyrezať niekde v záhrade nejaké stromy.
Tak oni vedia, že tu je chránená dielňa, že robíme s drevom.
Tak nám povedia, že aby sme išli tam, odrezali a zobrali si.
A väčšinou je to darované.
No a ja som k tomuto námetu prišiel tak, že čítam Božie slová.
Robíme krížiky so srdiečkami.
Tak ja som raz čítal v Božom slove, že Ježíš je ako svetlo.
Tak som si pomyslel, že môžem spraviť takú sviecu na kríži Ježiša.
Že on je svetlo, že on priniesol svetlo do nášho života.
No a tak som si najprv spravil náčrt, ako to bude asi vyzerať.
Tu sviečku.
Križík.
No a potom som si vyberal drevo.
Chcel som taký podklad, že by bol tmavý.
Aby to nebolo farbené nejakými farbami, tak som si vybral orech.
Tento kríž je z orecha.
On má takú tmavú štruktúru.
Ten plameň, červený, tiež nie je farbami.
To je zo slivky.
A táto svieca je z lipy, biele drevo.
Ja som si načrtol, nakreslil.
Vyrezal, obrúsil a tu je výsledok.
Motivujeme sa všelijak.
Čo nás napadne.
Nemáme žiadne predlohy alebo dačo.
Ja sa motivujem na tie kresťanské
veci z Božieho slova a tak.
Prepis: Zdeněk Kovář Úprava: Marcel Mravec