Ja hrám na husliach.
V piatich rokoch som dostal prvýkrát husle.
Od vtedy hrám na husliach.
Nikdy som nechcel na inom nástroji hrať, len na husliach.
Ja som už v detskom veku tiež takto začínal,
lebo nebohého otca som mal tiež kontrabasistu,
ktorý bol vynikajúci muzikant a priviedol ma k tomu.
Ale to už prišlo aj s tým, lebo stále sme boli len s hudbou.
Aj doma aj v škole, keď som chodil.
V robote sa o hudbe tiež len rozprávalo.
Stále len hudba bola okolo nás.
Môj otec nebol hudobník, ale môj strýko bol huslista.
Veľmi dobrý huslista bol.
A on povedal, že mám ísť do hudobnej školy,
že mám na to talent, aby som hral na husliach.
Chodil som do školy a tam videli, že mám na to, aby som ďalej hral.
Mám základnú umeleckú školu a strednú školu.
Ďalej som už nechcel ísť, lebo som už chodil hrávať s kapelou.
Trinásť rokov som mal a už som začal hrať.
Do školy som chodil do Fiľakova, aj do hudobnej som chodil do Fiľakova.
Do Fiľakova som chodil.
U mňa to bolo tak, že keď som bol šesť ročný chlapec,
tak sme sa dostali bývať do Strážskeho.
To je pred Humenným a Michalovcami.
Tam otec hrával v súbore.
Tam bola hudobná škola.
Chcel ma tam dať, išiel som tam
a tam mi pán učiteľ povedal, že nemám hudobný sluch.
Sadol som ku klavíru a nevedel som s ním spievať.
Ale pritom na kontrabase som už vedel hrať.
Taký menší stolík bol doma, na ten som sa postavil
a už som sa začal učiť.
Takže oco ma tam nedal, do tej základnej školy.
Po rokoch sme sa zasa stretli s tým pánom učiteľom
a čudoval sa, ako je to možné.
Mal som asi deväť rokov a už som začal pekne hrávať na kontrabas.
To bol prekvapený.
Potom sme sa vrátili domov, do Veľkých Draviec.
Človek musí mať veľmi dobrý sluch, aby sa vedel učiť.
Aj taký dobrý učiteľ musí vedieť, čo treba naučiť.
My sme stále doma počúvali cigánsku, normálnu...
...cimbalovku, také kapely.
Zapli sme rádio, a tam na obed stále hrali.
Cigáni, počúvali sme každý deň.
A doma sme sa učili len cigánsku hudbu.
A to sme počúvali všade.
Naši boli tiež...
Môj otec mal piatich bratov, to bola celá kapela.
Boli toľkí, že mali huslistu, cimbalistu, všetci bratia, kapela.
Akurát violista im chýbal, toho si vždy brali jedného, druhého, tretieho.
Toho nemali takého svojho.
A hudba bola tiež folklórna, cigánska, maďarská.
Ale aj ja, keď som už mal viac rokov,
tak už prichádzali tie gitary a klávesy.
Viete, už sa menila doba.
Tak už, ako mladého chlapca ma nezaujímal kontrabas,
ale zaujímali ma elektrické veci.
Takže tým som sa zaoberal takých päť rokov.
Ale potom chudák oco mi umrel
a do tej kapely, kde som hral aj na gitaru,
tak som zasa išiel hrať na kontrabas a basgitaru.
V kapele máme kamaráta, Rolanda Horvátha, klarinetistu.
On je môj dobrý kamarát a on už poznal tých chlapcov, cimbalistu aj violistu.
A povedal, že pôjdeme dakedy spolu hrať na nejakú svadbu.
A od tej doby už chodíme spolu.
Takí sme dobrí kamaráti ako rodina.
Popri tom chodíme aj s inými hrávať.
Máme aj druhú kapelu, kam chodíme vypomáhať.
U nás je to tak, že je málo muzikantov.
Tí čo boli starší muzikanti, tak vymreli.
Nie sú už, mladá generácia 20-ročných chlapcov na prstoch jednej ruky sa dá spočítať.
A aj to sú len huslisti.
A už nie sú na kontrabas, violu.
Tieto nástroje už veľmi nie.
To je na vyhľadávanie.
To je nás málo v tom regióne, čo sme my, dole.
Ak sú tam dvaja, traja basisti, v okolí Rimavskej Soboty, Fiľakova a Lučenca.
Tam nenájdete.
Také svadobné veci hrávame, lebo chodíme na svadby.
A také zábavné, kultúrno - zábavné.
Cigánske, maďarské, slovenské, ak chcú slovenské.
Všelijaké sa musíme naučiť, lebo ľudia od nás pýtajú všetko, čo môžu.
Moderné, aj klasické.
To je podľa ľudí, tých hostí, čo si poprosia, tak im skúsime vyhovieť.
Aj ja počúvam doma modernú rómsku hudbu.
- Sú veľmi dobré kapely. - Je to už na inej úrovni.
Hrajú už veľmi pekne.
A páči sa mi to.
Je to veľmi vyspelé.
Ale srdce ma chytí len za takú cigánsku, folklórnu.
Pre nás muzikantov je to ťažké v tejto dobe.
Voľajako sa s tým uživiť.
Nie sú už tie reštaurácie na to, aby držali živú hudbu.
Vinárne zatvorené.
Pred tými rokmi to tak nebolo.
Bolo desať reštaurácií a z toho asi osem bolo takých, kde sa hralo.
Teraz ak jednu nájdete, že je tam klavír alebo klávesy.
Áno, prišiel covid a ešte bolo ťažšie.
Dva roky sme sedeli doma.
Ani majitelia nechcú zaplatiť živú hudbu.
Takto sa neuživíme v reštauráciách nikde.
V Lučenci, v Rimavskej Sobote, nie je také miesto.
Som hudobník, hrávam každý týždeň aj doma aj všade.
Mám štyri kapely a stále chodím.
S jednou aj s druhou aj s treťou.
Cez týždeň idem aj trikrát, štyrikrát.
Materinský jazyk je maďarský.
- Každý doma rozpráva po maďarsky. - Tak nás vychovali.
Základnú školu máme maďarskú, ale aj so slovenskou.
U nás to nie je problém vo Fiľakove, že niekto je Maďar alebo Slovák.
Ale medzi tým sa tam učíme slovenský jazyk normálne.
- Či skúsime, aj keď nerozprávame veľmi dobre. - Ešte aj ruský jazyk sme sa učili.
Ale rozumieme trošku a rozprávame trošku.