Volám sa Dušan Deme, pochádzam z Lučenca.
Od detstva sa venujem hudbe.
Pochádzam z hudobníckej rodiny.
Všetci boli muzikanti, aj z maminej strany, aj z otcovej strany.
Najviac ma k hudbe viedol starý otec z maminej strany.
Od šiestich rokov som mnou cvičil na klavíri.
Ukončil som aj základnú umeleckú školu na klavíri.
A potom už od 14 rokov som začal hrávať po kaviarňach, vinárňach,
na spoločenských akciách a na všelijakých vystúpeniach.
Ja hrám na klavíri.
Aj som skončil základnú umeleckú školu v hre na klavír.
Ale potom, asi v 14 rokoch, som skúšal spievať.
Prihlásil som sa na spev zároveň ako obligát.
A potom prišiel aj spev do toho.
Takže potom už od tých 18 rokov som sa venoval intenzívne muzike.
Hrával som aj vonku na všelijakých zaoceánskych lodiach,
na klavíri, aj ako spevák až doteraz.
Najbližšie môjmu srdcu je cigánska hudba, ľudové piesne.
A potom je to džez.
Toto je všetko.
Potom ešte samozrejme nejaká stará, slovenská tanečná hudba.
Ako je Gabriela Hermélyová a speváci z tejto doby čo boli.
Ešte tí ma veľmi zaujímajú.
Momentálne čo je teraz aktuálne z rómskej hudby,
nie je to môjmu srdcu až tak blízke.
Inklinujem k tým starým piesňam, čo boli niekedy v minulosti.
V ľudovej kapele iba spievam, keď hráme už nejakú tanečnú.
Keď som v nejakej džezovej kapele, tak tam hrávam na klavír.
Ale s týmito chlapcami sme sa už poznali.
Napríklad s klarinetistom sa poznám už veľmi veľa rokov, viac ako desať.
A takto ma zvyknú volať k sebe, keď sú nejaké akcie, tak ja rád prídem.
A s ostatnými chlapcami tiež, takisto.
Dvaja pochádzajú z Maďarska.
Takže rád s nimi spolupracujem.
Skôr už tá moderná hudba zaujíma viac ľudí
ako táto klasická rómska hudba.
Tam sa jedná aj o financie.
Lebo keď prídeme piati, šiesti s cimbalovkou, tak je to pre nich nákladnejšie,
ako keď prídu dvaja so syntetizátorom.
Tak aj na to veľa ľudí pozerá, taká je pravda.
Niekedy v minulosti bolo v Lučenci strašne veľa cigánskych muzikantov.
Od primášov po cimbalistov, strašne veľa bolo violistov.
Momentálne tam už nie je nikto, nikto.
Všetci vymreli a mladí sa už nechcú učiť na takéto nástroje.
Mám pocit, že to končí.
Mám pocit, že to končí a že to už vymiera, táto hudba.
A asi to tak aj bude, ako si myslím.
Akurát sme sa dnes s chlapcami rozprávali, že za nami už nie je nikto.
Že nejakí mladí, tak nie.
Roly je klarinetista a my už nepoznáme mladšieho od neho, ktorý sa učí na klarinet.
Preto, aj keď chceme violistu, tak musíme volať z Maďarska, lebo u nás už nikto nie je.
V Rimavskej Sobote je jeden veľmi šikovný chlapec, ale ten je na roztrhanie.
Tak toho všade volajú.
Tak tak je to teraz.
Sú tu piesne aj z okolia Lučenca.
Ale sú to napríklad naše staré rodinné pesničky, ktoré ma učil môj starý otec.
Moja stará mama ma učila slová, pretože ona zvykla s ním spievať.
Takže takto spomínam na starých rodičov
a chcem to ešte trošku vrátiť späť, keď sa dá.
Že to čo bolo, nech to ešte títo mladí počujú.
Náš kraj je taký zmiešaný, kde sa hovorí aj maďarsky, aj slovensky, aj rómsky.
V našej rodine sa všetci bežne rozprávali rómsky.
Tak ja som sa tiež priučil a tiež viem rómsky.
Takže u nás sa bežne doma hovorilo len rómsky.
Rómska kultúra vždy bude existovať.
Tá podľa mňa nevymrie, kým Rómovia budú na tejto Zemi.
Tak tu bude vždy.
Či už v tejto forme alebo v inej forme, ale v nejakej forme vždy bude.